MELLAN 1914 OCH 1919 HAR KRIG OCH INFLUENSA KRÄVT MER ÄN EN MILJON LIV I STORBRITANNIEN.
RESULTAT: DET HÄR ÄR EN TID FÖR SPÖKEN
Översättning: death_star Alltid nya texter på www.Undertexter.se
Miss Emerson? Är ni redo?
Jag tog med den här.
LONDON, 1921
Gör det i ordning.
Ett liv skänkt. Ett liv tillbaka.
Ett liv skänkt. Döden upphävd.
Ta den här livskraften, förbruka köttet.
Öppna våra ögon till det som är förlorat.
Kom ihåg att du är dödlig.
Kom ihåg att du är dödlig
Vem? Vems förlust?
Den här kvinnan? Den här sörjande kvinnan?
Titta inte bort. Ni får inte titta bort.
Rose? Älskling.
Jag kan se dig.
Ett liv skänkt. Döden upphävd. Ett liv skänkt. Döden...
- Släpp mig! - Sergeant Evans, gardinerna.
Dörren! Stanna där, befälhavare.
Om du är en befälhavare alls. Sergeant Evans, hämta de andra.
Din jävel. Du kommer döda honom!
- Jag hämtar en läkare. - Jag klarar det.
- Ett mirakel till. - Ni borde inte göra så, miss Cathcart.
Florence Cathcart. Hur vågar du komma hit under falska förevändningar?
Är er soldatpojke död ens?
Och den här absurda charaden kommer inte ge tillbaka honom.
Inte heller dina blodkapslar som gled ur din kopp och din näsduk.
Inte heller din lediga hand som drar veken från kvinnans ljus.
Som om de döda hade något emot släckta ljus.
Ni är bedragare. Och usla dessutom.
Ta ut dem härifrån, Evans.
Släpp! Din jäkel.
- Jag har din bröstnål. - Tack, Evans.
Miss Cathcart, när ni gör de här sakerna har ni börjat beordra mig lite grann.
Vill du inte att dina kollegor ska se att du blir beordrad av en kvinna?
Om någon skulle beordra mig, så skulle det vara...
Jag menar, om Mrs Evans inte var Mrs Evans...
Men det är hon. Och hon är väldigt lyckosam.
Jag ska inte mobba dig längre. Lovar.
Ni har aldrig haft ett barn, va?
Nej, självklart inte.
- Låt mig. - Tack, Katie.
Jag tar det.
För Guds skull.
- Vem ska jag skriva till? Mr? - Mallory.
Mr Mallory, ni får ursäkta min korthet, men det här är mitt hem.
- Kul att ni gillade boken. - Det gjorde jag inte.
- Ursäkta? - Jag gillade inte boken.
Jag fann den för säker.
Det är kanske bara passande för någon så otrevlig mot främlingar.
Jag är en historielärare på en pojkinternatskola.
Ursäkta min dotter. Hon tar inte sig an mer arbete. Hon är ganska utmattad.
Låt honom tala, Harry. Kom in.
Tyvärr har Harry rätt. Jag tar mig inte an något mer arbete.
Men ni är en spökjägare såväl som en författare?
- Man kan inte jaga nåt som inte existerar. - Det är just det ja.
Vi tror att vi har ett som gör det.
Jag måste byta om. Katie, kan du ta Mr Mallory till mitt arbetsrum.
- Ja, miss. - Jag klarar mig.
Mår du bra?
Vi vet alltid varför du ägnar dig åt det här.
Och vi klandrar inte dig för att tro att det kommer hjälpa.
Men nu kan vi bara alltid se smärtan det orsakar dig.
Ja. Jag vet. Jag är ledsen för att jag fortsätter göra så här mot dig.
Det är inte rättvist.
"Må er hud flås från kroppen i helvetet ni så arrogant hävdar existerar inte".
En äldre kvinna i Dorset.
Vår skolhusmor är en anhängare av er bok-
-och har berättat för rektorn om vad ni arbetar med.
Hon försäkrar att ni är respekterad och er bok ligger intill Bibeln i bokhyllor.
Miss Cathcart, rykten är en farlig sak.
Konversationer i det här rummet är konfidentiella.
Speciellt om jag inte åtar mig fallet.
Vår skola heter Rookford i Cumbria.
För några år sen sades det att ett barn hade mördats.
- Inte en elev. Det var ett privathus då. - Vem? Grep de mördaren?
Finns inga dokument. Allt tystades ner. Det är fullt möjligt att någon dog där.
Ni är här angående ett dödsfall som kan eller inte ha hänt för många år sen?
Nej. Jag är här angående ett annat dödsfall.
En elev. Tre veckor sen. Han hette Walter Portman.
Dagen innan han dog hade Walter pratat med rektorn-
-skakade av rädsla, övertygad om att han hade sett ett spöke.
- Det mördade barnets spöke. - Hur visste han hur barnet såg ut?
Den här togs för 18 år sen.
Mr Mallory, det här är ett gammalt skolspratt. När kameran sveper över...
En av pojkarna går bakom raden och visas på båda sidorna.
- Han rörde på sig när den togs. - Jag vet. Det var 1902.
Det här var 1903.
1904.
1905. Och slutligen, 1906.
Alla pojkar i skolan är inräknade. Allihop. I alla fotografierna.
Även den här, togs för bara en månad sen.
Jag förstår att ett barn hinner springa genom hela raden inom 15 sekunder.
Vad jag inte kan förklara är hur han kunde komma dit.
Millford-kvinnan. Antingen en massa delvis exponerade glasplåtar-
-eller så var samma spöket i min mors trädgårdsskjul.
Det är mitterminslov om två dar. Vi har tur om nån av barnen kommer tillbaka...
- Jag är inte intresserad. - Pojkarna tror...
De tror på jultomten och tandfen. Vissa av dem tror säkert på Gud.
Jag behöver inte berätta vad som hände med den där generationen-
-och ni ser inte deras spöken hemsöka skolkorridorerna.
Rookford är en internatskola. De flesta av pojkarna är föräldralösa barn.
Jag säger inte det bara på grund av era omständigheter.
Varför säger ni det då?
"Rädsla är allt jag minns av min barndom." "Jag har glimtar av mina föräldrars död-
-men inget av vårt liv i Kenya, eller komma till London".
- "Bara en känsla av ständig skräck". - Era metoder är föraktliga.
"Fruktan uppslukar barn och de vuxna vi blir".
Pojkarna är inte oroliga för övernaturliga saker. De är dödsrädda.
Var snäll och gå.
Jag skickades hit för att begära om er hjälp och det har jag gjort.
Ni verkar vara en kvinna som inte gör något hon inte vill.
Jag stannar på Wellington Hotel. Tack för er tid.
Semper veritas
Latin ger en ny skola respektabilitet. Innebär att de kan ta en extra avgift.
Och en smal samvetsspöke kommer ta bort det igen.
- Latinska ordvitsar. Vad kul. - "Alltid sanningen". Vi får se.
Ni längtar verkligen. Är ni så ivrig att folk tror på ingenting?
Nej, utan vetenskap tror de inte på nåt. De tror på vad som helst, även andar.
Så vi behöver dem. Men inte ni.
Jag tror på bevis. Behov har inget med det att göra.
Och ändå har ni någon annans cigarettetui.
Touché.
Jag ber om ursäkt.
Mr Mallory, är jag...
Gå då.
Judd.
Knäna, pojkar!
Det här är Miss Hill, skolhusmodern. Maud för er och mig.
- Hur står det till? - Maud?
Hon har tagit det här hårt.
Hon är underlig typ under alla förhållanden.
För det första, hon gillade er bok.
Det känns som att jag känner er. Jag har läst er bok många gånger.
Den är på min bokhylla bredvid Bibeln.
Jag har inte träffat en utbildad kvinna förut. Inte från Cambridge eller så.
- Inte någon som är känd. - Vilhelm II var känd, Miss Hill.
- Jag skrev bara en bok. - Maud.
Mr Mallory sa att ni ska kalla mig Maud.
- Hej. - Hej.
Sa inte Mr McNair att alla pojkar ska gå in, Thomas?
Alla är nervös.
Jag har varit här i 14 år. Jag känner stället.
Och jag håller inte med om spöktrams.
Jag vill bara att ni ska veta att jag är till god hjälp.
Hej.
Sluta. Gå iväg. Howell, försvara dig. Och klipp dig.
Gå ner allihop.
Tack, Maud. Jag tar Miss Cathcart till rektorn.
Tillhörde byggnaden. Pojkarnas favorit. Johannes Döparen. Den här vägen.
Det är faktiskt Judit dödar Holofernes.
En kvinna som smög in i fiendens läger och förförde och sen halshögg deras härförare.
Det var tider det, inte sant?
Jag är inte inne, jag är ute. Det var jag i alla fall. Nu är jag inne.
- Ni måste vara spökkvinnan. Kom in. - Det här är Miss Florence Cathcart.
En utbildad kvinna. Kul att ni är här. Ni har en husmoder att tacka det för.
- Glad att jag kan stå till tjänst. - Barn dör före en förälder. Hemskt.
Jag förlorade tre stycken. Jag antar att ni inte tror på livet efter detta.
- Nej, det gör jag inte. - Förfärligt, eller hur?
Mr Mallory ger er en rundtur i skolan.
Jag är på väg till matsalen om ni skulle vilja se den.
Mr Mallory.
- Så jag är guiden nu? - Han kommer.
Efter måltiden är det en timme skurning, det är obligatorisk läsning för er.
Nedsläckning klockan åtta.
Jag visar er var Walter hittades.
Jag vill se alla ställen som pojkarna påstår ha sett spöket.
Kan ni fråga om Maud kan göra oss sällskap?
De flesta av iakttagelserna var här inne, även Walters.
Han hittades här utanför på terrassen.
Många av pojkarna är rädda för att komma in hit.
Hon tycker inte om överflödiga ljud.
"Ego contemno Latin". Jag hatar Latin. Är det ni, Mallory?
Walter hittades där. Mr Broad hittade honom innan frukosten.
Och dörrarna var låsta?
- Hade han en nalle eller leksaksdjur? - Den är i receptionen.
Ni gillar inte honom.
Jag har mina skäl. Det skulle vara obetänksamt.
Var är hans glasögon? Han brukade hålla fasaden uppe.
Han brukade också halta. Höll honom borta från dikena.
- Hans mamma kunde inte behålla den. - Tack.
- Var den på hans säng när han hittades? - Ja.
Ni sa att det fanns andra iakttagelser någon annanstans i huset?
- Ja. Det mesta i västra sovsalen. - Maud, kan du ta hand om det här?
- Varför skurar du inte? - Min bok, sir.
Mår ni bra?
- Är det mitterminslov i morgon? - De som bor långt bort stannar kvar.
Bortsett från det så har vi stället för oss själva.
- Blev han mobbad? - Kallades "Flåsande Walter". Han hade astma.
Vem var hans vänner? Hade han några vänner?
Det här är en bra skola. Men om man är annorlunda, fel typ av annorlunda...
Hans madrass är inte den enda som är så här.
"Då talade Kung Arthur med Sir Bedevere".
"Det som har hänt idag upplöser berömda riddares fina brödraskap".
"Varav denna värld i skrift bevarat". "Så de sover, de män jag älskade".
"Jag tror att vi väl... "Vi väl aldrig mer får...
"Jag tror att vi väl aldrig mer får fröjda våra själar med tal om ridderliga bragder".
Dowden!
Nu.
Jag antar att du har tagit hit den unga damen till mitt klassrum av en orsak-
-förutom att utsätta henne för Mr Dowdens upprörande beteende?
Mr McNair. Pojkar, jag vet att ni är upprörda och rädda för tillfället.
Miss Cathcart är här för att hjälpa er bli av med era rädslor.
Hon är en av de smartaste personerna i England. Miss Cathcart.
Stå upp.
- God afton. - God afton.
Var snäll och sitt.
Hur många av er pratade Walter Portman med om det här spöket?
Har någon av er själv sett den här spökpojken?
- Jag gjorde det, miss. Jag såg den. - Stå upp, pojke.
- Vill du följa med och beskriva... - Det var på den övre korridoren.
Hans ansikte var förvrängt. Suddigt och typ förvrängt. Som i fotografierna.
Men han hade ont. Ropade. Det var han. Snälla döda den.
- Ja, snälla. Döda den. - Tystnad.
Pocketkamera, tolv exponeringspaket med menisk objektiv.
Ljudinspelare, delvis trattgrammofon.
Desinfektör för att mäta kontaktspår.
- Kan de sova nån annanstans? - Vi kan ta madrasserna till matsalen.
Marconis magnetdetektor.
En tredjedel uns av magnesium och kaliumklorat per bricka.
När tråden utlöses öppnar bländaren i en trettiondels sekund-
-och en elektrisk laddning antänder pulvret.
- De här då? - De fångar fotavtryck.
- Har spöken fotavtryck? - Folk som låtsas vara spöken har det.
- De måste hata er. - Vem? Spiritualisterna?
Nej, spökena.
Var tyst.
Du ska vara tyst annars...!
Victor, du löpte idag.
- Vad står på? - Inget.
- Vad är det här? - Kommer hon göra som de säger? Kvinnan?
- Och vad säger de? - Att hon ska döda spöket.
Och att en pojke kommer att dö varje natt tills hon gör det.
Hon är inte här för att fånga spöken. Utan fånga stygga pojkar som busar.
Tystnad nu. Slut ögonen. Det blir mörkt snart.
Parry.
Ingen... gillar... dig!
Var tyst. Du ska vara tyst annars...!
PIGKAMMARE
Var still.
Hallå?
Jag hörde ringklockor. Mår ni bra?
Första ringklockan!
Nästa tre pojkar, tack. Håll tyst.
Nästa. Pojkar som har sett tills kan gå till sina klassrum, omedelbart.
- Kunde de inte gjorts med strumpor? - Fotavtrycken jag följde var barfota.
- Gå undan! - Varför är vi här, sir?
Vänd er om, upp med fötterna.
- Rektor. - Parry.
- Sir. - Parry. Vad skulle din far ha tänkt?
Natten Walter dog, gick han upp för att gå på latrinen. Han hade inte glasögonen.
Parry skrämde honom och använde det här för att sudda hans ansikte.
- Jag gjorde inte det mot Walter. - I natt försökte han göra det mot mig.
Victor.
De sa om jag gjorde det... då skulle de vara snälla.
- Sluta lipa. - Malcolm, snälla.
Vem?
Dem. Inte mot Walter. Jag gillade honom. Vi delade håla.
- Jag skrämde inte honom. Ingen vet vem. - En pojke är död.
- Det var inte jag! - Okej, det var inte bara han.
Det var en till pojke igår kväll. Jag såg honom i trapphuset.
Dowden? Du ligger bakom det här. Du ska säga namnet på den andra pojken nu.
Du ska säga namnet på pojken annars får du stryk där du står. Mr McNair.
Nej, det var ingen annan pojke, sir. Snälla. Det var ingen annan pojke!
- Snälla, jag lovar, det var bara jag! - Vänta, sluta!
- Jag berättar sanningen. - Ni har gjort tillräckligt med skada.
Vad sa ni?
Ni använder en balsam för bröstet.
Det var också smetat på glaset i verandadörrarna och på handtagen-
-och på Walters nalle.
- Ni var där natten han dog. - Jag protesterar. Det här är...
Protesterade han när ni hittade honom där nere och lämnade honom ute i mörkret?
Jag kom hit för att skydda barn från rädsla och ni...
- Ni får dem att leva i det. - Man kan inte dö av rädsla.
Man kan dö av en astmaattack framkallad av rädsla.
- Han var vid liv när jag lämnade honom. - Malcolm.
Han grät, hävdade att han hade sett ett spöke.
Jag tänkte...
Jag tänkte göra honom tuffare.
Det räcker inte med att vara veklingar, Robert.
Pojkarna måste vara starka.
Starkare än oss.
Det finns ingen människa i världen jag skulle hellre skydda.
Men föräldrarna kommer snart och jag måste be dig att lämna skolan genast.
Det var en karl i ett dike inte långt från vårt.
Han brukade sjunga den här psalmen de flesta solnedgångarna.
Det är konstigt att skilja förflutna från nuet.
Pojkarna är förändrade. Ni borde vara nöjd.
Semper veritas. Sanningen har ett pris.
- Förstörde en skadad man. - Jag tänker inte på Malcolm.
Inte heller ni. Jag såg er.
När ni bevisade att spöket var en bluff, hände något.
- Ni var plötsligt... - Snälla, Robert.
Jag har gjort vad ni bad om. Bevisade att det finns inget att frukta.
Inget.
Ni lämnade kyrkan tidigt.
- Mr Judd? - Ska ni åka hem?
Hittade ni spöket?
Ett fall till att skriva ner medan McNair slängs. Efter allt han har gått igenom.
Jag undrar om någon av oss verkligen vet vad han gick igenom, Mr Judd.
- Ni borde inte tala till mig så där. - Ursäkta?
- Förlåt. Det var inte meningen... - Tror ni att jag inte vet?
Det var fel att stanna hemma?
Åka ner hit och berätta det? Låt mig säga er något, spökkvinna.
Det är de levande ni borde se upp för.
Inte de döda.
Där är hon. Försök att glömma bort allt. Rektorn kommer det.
Får åka hem. Kakor och puddingar. Lyckosamma stackare.
- Vi kommer ha det roligt ändå. - Det säger du alltid.
Lyckosamma stackare. Det säger du alltid.
Nej!
Det finns inget.
Ses om en vecka. Kolla uthusbyggnaderna innan ni åker, Mr Baxter.
Det finns zigenare på Tarrow-gården.
- Är dina föräldrar på andra sidan havet? - De bor i Indien.
Tar tre veckor att resa till Indien. Det finns tigrar där.
- Hej då, husmodern. - Mary.
- Har du varit där? - Nej.
Nej, men jag har sett lejonen i Afrika.
En av dem anföll mig.
- Hur kommer det sig att du inte är död? - En av byborna räddade mig.
- En stamledare, faktiskt. - Dödade han lejonet?
Jag var jätteung. Jag tror det.
Byborna tog emot mig och tog hand om mig tills hjälpen kom.
De kallade mig deras "Mowa-Zee". Vita docka.
Jag undrar vad de skulle tänka om mig idag.
- Tom, kan du lämna oss nu? - Var dina föräldrar med dig?
- Dödades de? - Det blev de tyvärr.
- Vi vill ha en vuxen konversation. - Jag gillar vuxna konversationer.
Nu.
Hej då, Mowa-Zee.
Det var en olyckshändelse. Jag tappade mitt cigarettetui.
- Hur kan någon som ni göra nåt sådant? - Jag vill inte prata om det.
Gå inte. Det är något som har hänt er. Ni kan inte lämna huset nu.
Sluta kalla mig Miss. Det är Florence. Och jag kan inte stanna här.
Jag är ledsen.
Tack.
Jag åker om en timma.
Jag föll.
Jag vet att du är där, Robert.
Snälla, gå inte iväg.
Gå inte.
Ni måste vara spökkvinnan. Kom in.
- God afton. - God afton.
Var tyst. Du ska vara tyst annars...!
- Mr Mallory, jag behöver er hjälp. - Ska ni inte åka?
- Utrustningen måste återställas. - Jag förstår inte.
Ni har er gärningsman. Ska ni göra mer?
- Nej, tack. - Tycker du inte om sherry?
Jag måste hålla huvudet kallt.
Jag ska aldrig mer dricka alkohol. Man blir ojuste och illamående.
- Ni får gärna göra oss sällskap. - Har saker att göra. Mallory.
Mr Mallory.
- Vad gör du, Florence? - Jag skulle förklara ett fenomen här-
-och oavsett vad alla andra tror på, så måste jag ännu göra det.
En gemensam vanföreställning har upplevts här-
-ett barn rör sig genom huset som om det inte fanns några väggar eller golv.
Du sa att ett barn mördades här. Tänk om det också orsakades av...
- Gör ni det här på grund av en känsla? - Det är ingen känsla!
Det här är en tes. Det är vetenskap.
- Berätta om det ursprungliga mordet. - Det är inte säkert att det var ett.
- Något orsakar det här. - För två timmar sen...
- Varför gör du det här? - Florence.
- Vad är det? - En differentiell termometer.
Det betyder att den här sidan av korridoren har plötsligt blivit-
-mycket kallare än den där sidan. Ni sa att det här var ett privathus.
Pigor hade ofta dolda skåp för moppar och kvastar och så vidare.
Kan även vara en trappa till de övriga våningarna.
Jag känner igen det här. Det är en gammal barnramsa.
Nyckelpiga, nyckelpiga, flyg iväg hem.
Ditt hus brinner. Dina barn är borta.
Alla förutom ett.
Vi måste arbeta. Lås huset. Lås huset, Robert.
- Det är en dum barnramsa. - Jag är rädd.
- Han är ute efter mig. - Inget kommer att hända dig. Inget.
Jag lovar dig det. Jag måste arbeta nu. Jag är där uppe om ni behöver mig.
- Får jag sitta här? Jag håller tyst. - Självklart.
Jag råkar illa ute för att prata.
Men jag pratar inte mycket.
Har du några vänner i skolan?
Du kan prata med mig.
Jag har fantasivänner. Ibland.
Det är inget fel med det. Många barn har det. Jag hade det.
Vad hette han?
Jag är inte säker på att han hade ett namn.
- Har dina namn? - Du är fortfarande ensam. Inte sant?
Jag kan se det. Med pojkarna i skolan också.
Du hade en riktig vän en gång. Och det har du inte längre.
Älskade du honom eller något?
Ja, jag älskade honom.
Han var en jättesnäll och god man.
Men jag var...
Jag gjorde något väldigt dumt och elakt.
Jag tror att jag var rädd att förlora honom, jag älskade honom så mycket.
- Han var i kriget. - Vad gjorde du?
Jag skrev att vi inte kunde gifta oss och att jag inte älskade honom längre.
Vad sa han?
Han dog.
- Inte långt efter han fick brevet. - Men du älskade honom.
Det är därför du vill ha honom tillbaka.
Tack, Mowa-Zee.
Det finns inget annat ställe där folk förstår ensamhet bättre än här.
Ni plågar er själv. Är det vad ni gör här?
Bevisar om och om igen att han verkligen är borta?
Göra er själv ännu mer illa? Varför? Är det skuldkänslor?
Som om ni känner er bättre för att ni har överlevt!
Dui vet inte vad du pratar om.
Robert.
Jag är rädd. Och jag kan inte leva med det.
Och ja, det jag gör har ett pris. Men jag kan inte leva med rädsla.
Snart är jag själv död.
Röd fyra läggs på svart femma. Varje kort har sin plats.
När de är tillbaka där de ska vara, vinner man spelet.
Och den läggs där.
Den där.
Svart åtta kan läggas på röd nio. Det tar tid.
Det är därför det kallas "tålamod".
Hon är där nere.
- Mowa-Zee. - Tom!
Jag vet att det är du, Tom. Jag kommer inte jaga dig.
Fortsätt spela.
Florence.
Varför gör du så här? Du! Jag hörde dig fnissa.
Jag hörde honom fnissa. Du tog mig till en man. Vem var han?
- Det var en man! - Sluta!
Det är ni allihop! Ni gör det här!
Du... Din elaka och hemska pojke!
- Florence! - Jag hatar dig!
Thomas Hill, kom tillbaka på en gång och be om ursäkt.
Sluta bestämma över mig. Jag har inte gjort något.
Jag känner inte igen dig. Jag trodde du var en snäll, kärleksfull tjej men...
Det finns inget kvar.
Du är ett skal.
Hon är väldigt bekymrad.
Du måste förstå det.
Hon tycker om dig jättemycket.
Hon bryr sig inte om mig. Jag kan lika gärna vara död som Walter.
Jag hatar henne.
Jag behöver din hjälp, Robert.
Han hade en hagelbössa och han var där, och en av de här kommer bevisa det.
Jag kan låta ett bärnstensljus vara tänt, men mår...
Jag klarar mig.
Kan du lyfta upp den.
Det är bra.
Mörkret brukade besvära mig.
Senare blev det en säkerhet, inga prickskyttegevär eller patroner, men...
-som liten brukade jag krypa in i sängen...
...och ville se vad som var där, men var för rädd för att öppna ögonen.
Tack.
Det är mörkare när vi sluter ögonen och ändå håller vi dem stängda.
Varför då?
Tack.
Rörelsen är inte suddigt så han kommer synas tydligt i en av de här.
Varför håller du ögonen slutna, Florence?
Var är han?
Herregud.
Nej.
Du är verklig.
Det är jag.
Varför är de här? Vad vill de mig?
De är kanske inte här för dig.
Stanna här, Tom. Lämna inte rummet.
ÖSTRA SOVRUMMET
Nej!
ÖSTRA SOVRUMMET
Öppna dörren.
Har du lämnat rummet? Det har hänt något med Florence.
- Lova mig att du stannar här. - Okej. Jag lovar.
Maud! Florence!
Jag såg dig.
- Jag såg dig med honom. Krigshjälten. - Jag vet inte vad ni pratar...
Jag har sett mycket genom fönstren när jag går mina ronder, men aldrig det.
Kvinnor. Du tror på snyfthistorierna, va?
De skickades. De anmälde sig inte. Plötsligt är de hjältar.
Hur vågar du! Du gjorde inget och du tror att du kan håna män som honom?
Var försiktig med vad du säger.
Du gjorde inget när män gav allt...
Nej!
Robert!
Vad hände? Vad har hänt, Florence? Vad är det?
Judd anföll mig.
Han försökte... Jag tror att jag dödade honom.
Maud, hämta en filt. Gör i ordning ett bad. Nu, tack.
- Var? Var är Judd? - Vid träden i slutet av uppfarten.
Nej, gå in. Gå till Maud och stanna där. Okej?
Säg inget till Tom. Han är tillräckligt rädd. Han är det enda barnet här.
Det finns inga barn här. Det är bara vi tre!
Va?
ALLA BARNEN ÄR BORTA ALLA FÖRUTOM ETT
Mowa-Zee.
Det var inte meningen att skrämma Walter den natten.
Jag vet.
Jag tror dig.
- Kan du styra det? - Ibland.
Jag vet inte varför han kunde se mig.
Ingen ser mig. Jag kan inte tvinga dem.
Vi ser vad vi behöver.
- Han behövde en vän. - Jag också.
Men du var rädd. När du hörde musiken från kanindockan-
-sa du att någon är ute efter dig.
Vem var du rädd för? Snälla. Berätta för mig, snälla.
Du måste se själv. Det är det enda sättet vi kan vara tillsammans.
Igen.
- Va? - Lova att du inte försvinner igen.
- Mousie. - Mow-zee?
Titta på dockhuset. Titta på det.
Du började minnas, jag vet det. Titta på det. Du kommer att minnas resten.
Titta på det. Du började minnas, jag vet det. Titta på huset.
- Jag vill inte titta! Försvinn! - Titta på huset.
- Mouise. - Du började minnas!
Du började minnas! Jag vet det!
Du fortsätter tjata! Jag vill inte ens titta på dig! Jag kan inte leva så här!
Titta på det. Du kommer att minnas resten.
Du vet inte! Ni intrigerar och skrattar åt mig!
Ingen gör det. Vi kan inte helt enkelt bry oss längre.
Du gör det omöjligt. Du pratar inte på flera dagar.
Du pratar inte med mig. Du tittar inte ens på henne.
Var tyst. Du ska vara tyst annars...!
Ditt eget barn? Du föraktar henne. Hon är inte en pojke.
Hon är smart, hon är söt och hon är...
- Ge mig en son! Stanna här! - Du har en!
Hur tror du att jag mår av att se din oäktingson umgås med Florence!
Blanda inte in Tom!
- Nu får vi lida för att du... - Mamma!
Håll dig undan, Florence. Du kan inte hjälpa mamma nu.
Flytta på dig!
Du kan inte hjälpa mamma nu. Flytta på dig!
- Du måste flytta på dig. - Snälla, pappa.
Mousie, spring! Spring!
Tror du inte att jag känner till dina små gömställen?
Inte vet var min lilla mus gömmer sig i flera timmar?
Lilla Mousie.
Jag är verkligen ledsen, lilla Mousie.
Jag kommer att hitta dig.
Du måste följa med mamma nu.
Mousie.
Lilla Mousie.
Du sa aldrig "skola".
När du kom hit kallade du det här stället ett "hus".
Du, barnsköterskan. Toms mamma.
Jag trodde att det skulle räcka med att ta hit dig.
Men du kom inte ihåg mig, inte tala om de hemska sakerna.
Jag visste att ditt minne hade undertryckt alltihop.
Men jag var säker på en sak.
Du såg honom. Du såg min...
...min... älskling.
Mördad barn som har levt här i alla dessa år med vänner han inte kunde ha.
Jag var hans vän.
Vi delade allt.
En far, allt.
Men du var tvungen att se. Det är därför jag skickade Tom för att skrämma dig.
För att få dig att stanna. Jag vet vad som är bäst för dig.
Det har jag alltid gjort. För att jag uppfostrade dig.
Jag ammade dig. Jag såg dig... föras bort.
Bli adopterad. Du togs ifrån mig, precis som min pojke.
Jag har aldrig bett om det här.
Det är en riktig smärta...
...att ge en kvinna barn att älska...
...och sedan bli bestulen på dem.
Lilla Tom.
Jag hade glömt allt.
Tja, kanske inte allt.
"Uppäten av lejon".
Alla minnen är en slags bluff.
Man kan inte skylla på någon för att man tror på det.
Du behöver inte oroa dig.
Ingen kommer hitta Judds kropp.
Jag har begravt bättre män än honom.
Har du sett dina egna spöken också?
Är de här med oss nu?
Dina vänner.
- De ser ut som mina vänner. - De har inte rätten.
Ingen mängd av skuldkänslor förtjänar smärtan du tvinga dig på.
- De dog. Jag överlevde. - Nej, det gjorde du inte.
Ett plågat liv...
...är inget liv alls.
Vi kan lika gärna...
...vara spöken själva.
Tänd en brasa, hämta några glas.
Någon sa till mig en gång att man blir ojuste och illamående.
- Tom, vad är det? Vad står på? - Mor sa att det skulle bli bra.
- Hon sa att du skulle ha velat det. - De ensammaste pojkarna börjar se Tom-
-men lyssnar han på mig? Kommer han gömma sig? Han behöver dig.
Jag ska åka hem, Maud.
Du skrämde mig när du gick till sjön innan du såg sanningen.
Men det är ingen fara nu. Eftersom han kan ha dig för alltid.
Allt på sin plats.
Maud...
...vet vad som är bäst.
- Robert! - Florence?
- Florence och jag ska gå nu.
Tom behöver sin familj hos sig.
Medicinskåpet i Mauds rum. Skynda. Något som gör mig sjuk.
Herrgud! Nej!
Tom?
Var inte arg, jag saknar dig bara. Hela tiden.
Jag har inte varit lycklig i hela mitt liv sen du lämnade mig.
Men jag kan inte... jag kan inte komma. Du vet det, va?
Du är den enda vän jag nånsin har haft.
Men om jag följer med dig kommer min själ aldrig att vara lycklig och...
...jag kan vara tack vare dig.
Men du behöver inte mig. Ingen kommer att behöva mig.
Du måste vara modig, Tom.
Kan du röra dig genom huset som om det inte finns några väggar?
- Inga väggar och inga golv. - Hjälp henne!
Flyg då, lilla Tom.
Flyg.
Är du död?
- Håller du på att dö? - Jag vet inte.
Jag måste sova.
- Jag måste sluta ögonen. - Jag stannar hos dig.
Jag lovar. Även om du inte kan se mig.
Jag kan... känna dig nu.
Jag säger att det var en olyckshändelse. De älskade henne.
Det gjorde vi alla.
Walter-olyckan måste ha drabbat henne hårdare än vi trodde.
Cathcart hjälpte inte. Jag misstänker att hon inte var helt frisk själv.
Jag läste en undersökning. Kvinnohjärnor klarar inte oftast av vidareutbildning.
- Jag vet att du är där. - Det är mer än vad din rektor vet.
Jag brukade leka här. Kurragömma. Hon brukade...
Maud brukade sitta där borta.
Jag funderar på att skriva en bok till. "Spöktolkningen".
Gud nåde oss.
Knyt skorna, Victor.
- Hej. - Hej, igen.
Kan du be chauffören vänta på mig i slutet av vägen?
Jag gillar promenaden. Det har jag alltid gjort.
Tills nästa lördag.
Inte se dem...
...är inte samma som att glömma.
Det är inte det.
- Hejsan. - Hej.